Detta har hänt...
Rios, det här är dr Asha.
När den där flickan strålades ombord idag...
Jag menar, Raffi, det är samma flicka.
De var syntar.
Därför måste de dö.
Jag såg det, Picard. Oh visade mig.
Om vi inte handlar snabbt och förstör varje möjlighet till syntetiskt liv...
Kommer helvetet tillbaka.
- Var det här Borgdrottningen bodde? - Jag kan förklara, eller stjäla Kuben.
Vi är Borger.
Nu.
Nej!
Enligt Raffi kallar romulanerna henne Förgöraren.
Tänk om de har rätt.
Jag mår bra.
Maddox lämnade jorden efter förbudet.
Han kanske for till planeten med två röda månar.
Och fortsatte sitt arbete med att skapa syntetiska livsformer.
Narek har hittat syntarnas näste.
Vi har arbete att göra.
Kapten Rios, för mig hem.
Ska bli.
Låt det sluta.
Låt det sluta. Låt det sluta.
Kronitonfältets hållbarhet 90 procent.
Ghulion-systemet, fjärde planeten.
Är det den?
Hann vi före dem?
Tja, lång- och kortdistansskannrarna visar ingen romulansk närvaro.
Inga skepp alls.
Bra jobbat, raring. Du fick oss hit verkligt fort.
Och jag tänker aldrig göra om det där.
Vad har hänt med Deep Space 12?
Är jag fortfarande under arrest?
Ändrade planer.
Vi reste just 25 ljusår på 15 minuter.
Jag märkte lite turbulens.
Är det där...
Vi kallar den... Coppelius.
¡Puta madre!
Vår romulanska skugga är tillbaka.
Agnes, sätt dig.
Vi spänner fast oss.
Hon förstörde spårningsanordningen. Hur tusan hittade han oss?
Han måste ha extrapolerat från vår senast kända kurs och position.
Han börjar bli synlig.
Raffi, status.
Han lever. Nätt och jämnt.
Nästan ingen puls.
Det är ett trick.
Och om inte? Ska vi bara låta honom dö?
Han anföll oss. Han har bara sig själv att skylla.
Det är skillnad mellan att döda en fiende som anfaller,
och att låta en sårad fiende dö.
Stråla honom till sjukhytten genast.
Vad hände nyss?
Han reverserade osynlighetsanordningen.
¡Malparido!
Ta upp honom på bildskärmen.
Han laddar sitt disruptorvapen. Vi måste...
Det var oväntat.
- Den skulle ju vara trasig. - Vapnen börjar komma i funktion.
Inte trasig, alltså.
Okänt föremål lyfter från planetens yta.
Nej, fem okända föremål. Ett av dem kommer rakt mot oss.
Vad för slags föremål?
Det liknar mest en jätteblomma.
Håll i er.
Vad hände nyss?
- De träffade oss med en blomma. - Den liknade en orkidé.
Vad är det?
Vi kallar dem säkert bara orkidéer.
- All kraft är borta. - Vad ska vi göra?
Ingenting.
Håll i er!
JL?
Tack för att ni kom... allihop.
Vad hände nyss?
- Picard? - Picard?
Vill du verkligen ge dig ut i kylan igen?
Mer än nånsin.
Jag kanske aldrig kommer den här vägen igen.
Välkommen tillbaka.
Hur mår du, mister?
Jag är lite förvirrad.
Vi lät Chris öppna fönsterluckorna manuellt.
Jag visste inte att det fanns fönsterluckor. Eller fönster.
Skeppet verkar oskadat, men vi har ingen kraft.
Inget funkar.
Jag visste inte hur jag skulle kunna skanna dig.
Då hittade jag den här.
En gammaldags medicinsk tricorder.
Du var helt utslagen.
Först gissade jag på huvudskada, men jag fann inga tecken på trauma.
Är nåt på tok?
Jag vet inte.
Det kanske är tricordern som börjar bli gammal.
Eller?
Tricordern fungerar nog som den ska.
Hej, JL. Hur mår du?
Kan jag få er uppmärksamhet?
Tack.
Jag tänker återföra Soji till hennes folk, och vi ska tala om för dem
att en romulansk styrka är på väg för att utrota dem.
En sak till.
Jag har en hjärnabnormitet som jag har känt till länge.
Jag har aldrig haft några symptom, så jag har inte tänkt mycket på den.
Men strax innan vi lämnade jorden
fick jag veta att mitt tillstånd är mer akut.
Det leder till döden, och det finns ingen verksam behandling.
Nog pratat om det.
Om nån behandlar mig som döende kommer jag att bli förbannad.
Är det uppfattat?
Bra. Status och läge, Rios.
Skeppet överlevde Snakehead-attacken och landningen utan stora skador,
men orkidén stängde ner våra system, även kraften.
Raffi.
Det är en klass M-planet.
Mindre och tätare än jorden.
Innan rymdblomman stängde ner kraften visade sensorerna en liten bosättning.
Coppelius-stationen. Vi är nog fem eller sex kilometer därifrån.
Berätta om den.
Jag tror att jag föddes där.
Men jag bodde nog inte där så länge förrän Maddox tog Dahj och mig därifrån.
"Nog"?
Mina minnen är en enda röra.
Det är som att se ett hologram som jag vet att jag sett förut
men inte riktigt kan minnas.
Hatar de oss?
Jag tror faktiskt inte det.
Det du sa om Data, att han var öppenhjärtig,
fördomsfri, rättvis...
De sköt ner mig utan att ens fråga vad jag heter.
Det känns inte särskilt rättvist.
Raffi, vet vi när romulanerna anländer?
De hade ett stort försprång, men vi vann mycket tid med den där kanalen.
En dag, gissar jag. Kanske två. Snart.
Men vi vet inte hur många de är.
Jag föreslår att vi tar en promenad.
Vi kanske stöter på, vem vet, arga reptiloider där ute.
Mordiska svampar.
Såna finns.
Eller nåns arga romulanska ex.
Varmt.
Det är är nog Artefakten.
Skönt att vara av med den.
Men vi hade vänner där.
Soji, jag vet att tiden är knapp,
men om Elnor och Hugh skulle ha överlevt...
Nåt så stort som faller så snabbt?
Oddsen är dåliga.
Förhoppningar och odds går dåligt ihop.
Sant.
Synthville ligger åt andra hållet.
Vi kan dela på oss.
Hugh är min vän också.
Och det är nog ändå bäst att hålla ihop.
Ifall vi stöter på några mordiska svampar.
Nu är den trasig.
Vi överlevde båda två.
Men inte den.
De där blommorna gav dem inte nån vidare mjuk landning.
De var nog inte skapade för att fälla nåt så stort som en Borgkub.
Locutus.
Picard. Du lever.
Det fyller mig med glädje.
Lystring!
Är ni här för att städa upp, eller ställer ni bara till?
Det är ofattbart.
I några minuter kände jag mig ett med allt.
Jag såg allting.
Jag såg La Sirena i transwarpkanalen. Och skeppet som jagade det.
Så ni öppnade en kanal till och följde efter oss?
Ni behövde vår hjälp.
Tack.
Ingen orsak.
Stackars Hugh.
Det måste krävas stor brutalitet för att få en sån mild själ att ta till våld.
- Vad gör de? - Använder ett batteripaket
för att få igång matreplikatorerna igen.
Är de andra systemen i funktion?
- Vad behöver du? - Långdistansskannrar.
De kan vara i funktion.
Okej. Jaha.
Då så.
Herregud.
Hur många?
Tvåhundraarton krigsskepp.
Jaha, 218.
Det är inte så farligt.
Sant.
Du behöver bara oroa dig för de första 109.
Det känns nästan som om det enda vi gör nuförtiden är att ta farväl.
Ja, men det är värre den här gången, för du är döende.
Gå, ni. Jag kommer sen.
Jag är splittrad. Du behöver mitt beskydd mer än nånsin.
Nej, xB: arna behöver ditt beskydd mycket mer än jag.
Och du måste försöka få igång våra försvarssystem igen.
Men vi kanske aldrig ses mer.
Det gäller för alla som tar farväl.
- Picard... - El...
Jag är väldigt, väldigt stolt över dig.
Fortsätt rädda galaxen, Picard.
Det är upp till er nu.
Soji.
Äntligen.
Vi har saknat dig så.
Arcana.
Du heter Arcana.
Välkommen tillbaka.
Jag är hemma.
Det här är mina vänner.
Kommendör Jean-Luc Picard?
- Datas kommendör. - Ja.
Jag känner mig överraskande rörd.
Tillåter du?
De är bara... linjer.
Men de antyder så mycket mer.
Sorg, uthållighet.
Fantastiskt.
Välkomna, allihop.
- Har du utfört ditt uppdrag? - Ja.
Din min säger mig att denna framgång för med sig dåliga nyheter.
En flotta romulanska krigsskepp är på väg för att förgöra oss alla.
De här orkidéerna, hur många fler har ni?
Snälla, säg 218.
Vi hade 15. Nu har vi tio.
Vi kan göra fler om vi får tid på oss.
Ni har två dagar.
Ursäkta mig.
Ursäkta.
Amiral Jean-Luc Picard, pensionerad.
Jag antar att mitt ansikte är bekant?
Det är som att se på Data.
Data, om han hade blivit gammal och gaggig.
Det måste kännas oroande. Det gör det i alla fall för mig.
Dr Altan Inigo Soong, galen vetenskapsman.
Min far fick mig men han skapade Data, vilket han aldrig lät mig glömma.
Ge honom lite vatten.
Gamla organiska varelser som vi blir törstiga.
Alla här är ju inte maskiner.
Kom, amiral.
Du har varit borta länge. Välkommen hem, kära du.
Bäst att vi får höra hela historien.
Följ med mig, tack.
Så allt är mitt fel.
Jag ledde romulanerna till oss.
Jag är så ledsen.
Dumheter.
Du kan inte förväntas bevara en hemlighet du inte vet att du vet.
Tyvärr lockade förbudet fram Bruce Maddox bedrägliga sida.
Jag kanske ska kalla den "försåtlig".
Amiral?
Välkommen.
Naturligtvis.
Bruce. Jag varnade honom för att hans plan skulle väcka oönskad uppmärksamhet.
Soji.
Du och Bruce har kanske räddat oss alla.
Visst, du kanske har orsakat en massa problem.
Men du har också gett oss svar.
Det här är Jana.
Nej. Det är Sutra. Jana var hennes syster.
Och viktigast, du har gett oss information.
Dr Jurati.
Enligt amiral Picard har du upplevt den här Förmaningen?
Bara i andra hand.
Men det du såg övertygade dig om att du måste göra slut på Bruce Maddox liv...
...att hans död var absolut nödvändig?
Och nu?
När jag minns den dagen,
den dagen jag... dödade Bruce...
...är det som om...
Som om du var helt från vettet.
Det kanske hon var.
De här ömkliga romulanerna
kanske har drivit sig själva från vettet i onödan i århundraden,
och försökt förstå nånting
som aldrig var menat för organiska hjärnor.
Tror du att Förmaningen är menad för syntetiska hjärnor?
Det skulle jag vilja ta reda på.
Hur? Vi hade ett skepp.
Vi miste det när vi miste Jana och Blomman.
Även med en transwarptunnel skulle det inte...
Jag behöver inte fara nånstans.
Vad visade de dig, Agnes Jurati?
Javisst. Ja.
Mycket klipskt, Sutra.
Sutra har alltid älskat den vulcanska kulturen.
Hon har läst Surak och spelar ka'athyra väldigt bra,
och hon har faktiskt lärt sig själv den berömda hjärnsammansmältningen.
- Sluta. - Nej, Chris.
- Du kommer över det här, Agnes. - Det är okej.
Det är okej.
Du förtjänar att få veta.
Du är skräckslagen.
Var inte det.
Min hjärna till din hjärna. Mina tankar till dina tankar.
Livet börjar.
Dansen med uppdelning och replikation.
Ofullkomlig. Ändlig.
Organiskt liv utvecklas, längtar efter fullkomning.
Denna längtan leder till syntetiskt liv.
Men de organiska ser denna fullkomning som ett hot.
När de inser att deras skapelser inte åldras
eller blir sjuka eller dör...
...försöker de förgöra dem.
och därmed förgör de sig själva.
Bortom tidens och rymdens gräns
står vi, en allians av syntetiskt liv...
...och bevakar er och väntar på er signal.
Om ni kallar på oss så kommer vi.
Kalla på oss. Ni ska få vårt beskydd.
Er utveckling blir deras utrotning.
Fascinerande.
Det är vackert.
Jag saknade verkligen fjärilarna.
Så jag gjorde egna.
Jag ville prata om Bruce.
Han pratade ofta om dig.
Nästan överdrivet mycket.
Det enda han sörjde över var att han lämnade dig kvar.
Det var snarare jag som inte vågade följa med honom.
Det du gjorde...
Skäms, Agnes.
Du släckte ett litet, glimrande ljus som sken i det stora mörkret.
Din skuldbörda är tung.
Vill du få chansen att gottgöra det? Att ge liv istället för att ta det?
Ja.
Ta en titt på det här.
Har du skapat en golem?
Altan, har du lyckats med hjärnöverföring?
Inte än.
Jag skapar kroppar. Det var Bruce som fixade substrater.
Jag har nyligen återfått intresset för hjärnöverföring...
...och en viss känsla av brådska.
Har du behandlat min lösnings genomförbarhet?
Det kan inte vara svaret, Sutra.
Vad är alternativet?
Tjugotre orkidéer, en gammal man och några vänner med faservapen?
Vi kan inte hålla stånd i fem minuter.
Rios kommer att få igång La Sirena, och vi kan få er alla härifrån.
Fly, menar du?
Fly och gömma oss tills de hittar oss nästa gång?
Vi är inte säkra nånstans, nånsin, om vi inte gör det här.
- Det vet du inte. - Jo, det gör jag.
Och det vet du också.
För dem är vi monster.
De kallar oss styggelser. Det finns inget alternativ.
- Det måste finnas. - Vilket då?
Nåt som inte innebär att många dör.
Det finns ingen sån plan.
Ja. Okej.
Jag följer med frivilligt, har jag sagt.
Jag följer med frivilligt.
Titta vad katten släpade in.
Hej. Vad heter din vän?
Det här är Spot Two.
Jag är inte mycket för katter.
De skapade honom.
Oj. Imponerande, antar jag.
Jag ska försöka få igång skeppet igen.
Picard tror att vi kan evakuera dem allihop.
Jag tänker stanna här.
Dr Soong har gett mig chansen
att fullgöra en del arbete som Bruce lämnade halvfärdigt.
Var försiktig.
Jag vet inte om jag verkligen litar på dem.
Dem? Eller mig?
Glöm bara inte bort mig när det är dags att åka.
Du är många saker, Agnes P Jurati.
Men du är inte lätt att glömma.
Jaså?
Är jag inolvidable?
Absolutamente.
Den här hjälper dig att reparera ert skepp.
Tack.
- Vad är det? - Den lagar saker.
Hur?
Du måste använda din fantasi.
Min fantasi?
Okej. Tack.
Säg till mig när skeppets system är igång igen.
Nej. Jag tänkte låta dig fortsätta undra.
JL.
Förlåt. Jag bryter mot reglerna.
Men Raffi...
Nej. Bara...
Efter allt du har gjort för mig... vill jag säga... tack.
Jag älskar dig, JL.
Du behöver inte säga detsamma. Jag bara...
Behöver jag inte?
Bara om du själv vill.
Nej. Det är helt okej.
- Okej. - Okej.
Jag älskar dig med, Raffi.
Agnes sover över.
Vi ses imorgon.
Stjärnflottans kommando, det här är Jean-Luc Picard
som sänder på en säker hyperfrekvens.
Jag har fått kontakt,
och jag begär att få etablera diplomatiska förhandlingar
och att få beskydda invånarna på Ghulion IV
mot ett kommande romulanskt anfall.
Kompis.
Jag är törstig.
Det finns vatten i väskan.
Snälla, kan jag få lite?
Jag är törstig. Är det så här ni behandlar era fångar?
Vi har aldrig haft en fånge förut.
Hur behandlar romulanerna sina fångar?
Vi pratar om nåt annat.
Snälla.
Nej!
Låt bli! Lyssna inte på honom.
Soji. Är du oskadd?
- Jag har varit så orolig... - Håll tyst.
Tro inte ett ord han säger, Saga. Inte ett ord.
Jag övervakar hans biofunktioner, Soji. Jag vet när han ljuger.
- Du missförstod. - Missförstod jag
att du försökte mörda mig?
Jag var rädd att du skulle döda mig.
Det var fel att låta dig genomgå Zhal Makh.
- Det gjorde nåt med ditt förstånd... - Tyst.
Jag älskar dig.
Jag vet... vilken sorglig, sjuk varelse du är.
Du äcklar mig, Narek.
Men inte lika mycket som jag äcklas av mig själv för att jag känner medlidande.
Och jag tycker synd om dig.
För vi ska låta eld falla över den här världen...
...och döda varenda så kallad levande varelse i den.
Dig också.
Dig också, min älskade.
Inte alls.
Jag ska ta hit mat och dryck åt dig.
Och se till ditt sår.
Tack.
Stjärnflottans kommando, vänligen svara.
Det här var Maddox gamla kvarter.
Ja. Jag förstod det.
De var mycket nära vänner.
När jag hörde vad Agnes hade gjort med Bruce
kunde jag inte förstå det.
Ännu mindre föreställa mig själv göra nåt liknande.
Nåt liknande vad?
Att ta liv för att rädda liv.
Att skada vissa för att rädda andra.
Jag bara...
Jag försöker väl förstå logiken med att offra sig.
Logiken med att offra sig.
Det där tycker jag inte om.
Så du tror inte att det finns nån logik?
Ingen kalkyl över liv och död?
Det beror nog på om du är den som håller i kniven.
Ta en paus, Saga.
Jag vaktar Sojis vän.
Just då trodde hon att hon gjorde det rätta...
...men nu är hon förfärad över det.
Trodde hon att hon gjorde rätt?
Eller helt enkelt att hon inte hade nåt val?
Det kanske inte finns nån logik i det alls.
Kanske är fruktan alltid grundskälet till att man dödar.
Motsatsen till logik.
Men om man måste döda för att överleva?
Soji?
Vad är det vi pratar om?
Jag var rädd att min lust att döda dig
skulle väga tyngre än mitt behov av dina tjänster just nu.
Men där ser man.
Det kan absolut vänta.
Vill du komma ut härifrån?
Vad tänker du göra?
Hörde du?
Stackars fina Saga.
Min stackars Saga.
Ditt fullkomliga gyllene öga.
Vad har han gjort med ditt vackra öga?
Jag borde ha dödat honom.
Jag ville döda honom.
Varför gjorde jag inte det?
De organiska kom hit, och nu har vi mist ännu en syster.
De kommer alltid att frukta oss,
alltid vända sig mot oss, jaga oss, döda oss.
Om ett dygn kommer våra fiender att vara här i överväldigande styrka,
fast beslutna att utrota oss.
Det ger oss precis lagom tid.
Lagom tid för vad?
När jag sammansmälte med hennes hjärna erfor jag den här så kallade Förmaningen.
Men till skillnad från dig förstod jag den.
För dig var det en varning.
För oss var det ett löfte.
Tydligen finns det nåt slags högre syntetiska varelser som bevakar oss.
Subrymdfrekvenserna som behövs för att kontakta dem
är kodade i Förmaningen.
Dr Soong och jag har skapat en lämplig radiofyr för att kalla dem.
Vi hinner sända med den innan den romulanska flottan anländer.
Varför?
Så att inga fler av mina barn måste dö.
Den här nya federationen
förenar syntetiska livsformer i en mäktig allians mellan flera galaxer.
De inte bara förenas.
Deras mål är att söka upp avancerat syntetiskt liv
och befria det från förtrycket av de organiska.
Befria?
Vi kan säga att de eliminerar hotet om utplåning
som alla organiska livsformer i grunden utgör.
Sa du just "alla"?
Är du och din Federation bättre än romulanerna?
Att förbjuda syntetiskt liv var bara ett sätt att utrota oss på förhand.
Så ni tänker förgöra oss alla?
Ni blir massmördare.
Jag är inte som du, Picard.
Jag ska rädda de jag kan rädda.
Mitt folk ska överleva.
Och du kommer att uppfylla deras profetia.
Du blir Förgöraren trots allt.
Lyssna, allihop.
Efter förbudet, efter ibn Majid,
förstår jag varför ni inte litade på Federationen...
...eller kanske inte litade på mig.
Men jag har ett skepp, och där finns rum för er alla.
Jag ska garantera er säkerhet.
Och när ni är i trygghet ska jag bli er förespråkare.
Jag ska tala till Federationen med er röst.
Jag ska kräva att de upphäver förbudet.
Och Federationen kommer att lyssna.
Inte alls.
Se på dem. De har aldrig mött nån som du förut.
Granitansiktet.
Vishet och integritet inristad i varje drag.
Vältaligheten, övertygelsen.
Du gjorde ett starkt intryck.
Hemma på jorden, ungdomar,
vägrade de lyssna på honom efter attacken på Mars.
Och de kommer inte att tro honom nu.
Vi måste placera dig i husarrest.
Va?
Vi kan inte låta dig gå omkring fritt.
Du får oss att tvivla på oss själva och mista vår beslutsamhet.
Så kan vi inte ha det.
Eller hur, Soji?
Nej, det kan vi inte.
Soji.
Vart vi än far kommer de att hitta oss.
Det här är inte räddningen av romulanerna. Vi kan inte bli föremål för din botgöring.
Vi har fullt upp med att överleva.
Henne också.
Nej, lås inte in mig. Jag förtjänar det inte, men jag ber er.
Ni...
Ni är alla kulmen av allt jag har arbetat för i hela mitt liv,
allt som nånsin har varit viktigt för mig.
Jag har gått igenom så mycket för att komma hit, och nu är jag äntligen hemma.
Om ni inte vill göra det för min skull... så gör det för hans skull.
Låt mig hjälpa honom att överleva det som väntar.
Hon har varit till hjälp för mig,
och hon är väl det närmaste en mor som ni nånsin kommer att möta.
En mor är villig att dö för sina barn.
Är du det?
Jag vet om du ljuger.
Ja.
- Bra. - Agnes.
För bort honom.
Långdistanssensorerna visar minimalt planetförsvar, kommendör.
Status?
Vi är framme om 24 timmar.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson